![Primer pla de la presidenta de l'ANC Dolors Feliu](https://e-noticies.cat/filesedc/uploads/image/post/dolors_feliu_anc_1200_800.webp)
L'ANC veu possible la independència de Catalunya en un any
Un altre cop la independència de Catalunya? Segons l'ANC, sí. I en un any.
L' ANC busca la independència de Catalunya per d'aquí a un any. Com? Mitjançant una estratègia de conflicte i tensió amb Espanya a tots els nivells possibles. Per això, volen que guanyin PP i VOX perquè hi hagi més tensió i “la gent pugui prendre consciència que s'ha de fer la independència”, ha assenyalat Dolors Feliu.
Admeten, doncs, que no es volen entendre amb l'Estat. I que el millor per acostar-se a la independència és que hi hagi repressió perquè així augmenti la conflictivitat social. "La dreta i la ultradreta tenen un llenguatge més clar d'intrusió i prohibició, fet que ens pot fer més conscients del problema i de la repressió", assenyalen des de l'ANC.
Repetir la declaració unilateral d'independència
El seu objectiu és clar: presentar una “llista cívica” al Parlament l'objectiu del qual serà aixecar la declaració unilateral d'independència, cosa que ells anomenen “embat democràtic”. Això es concreta, per exemple, per no investir presidents d'Espanya. "Ni a ell -a Pedro Sánchez- ni a ningú" perquè "els acords amb partits espanyolistes són injustificables a totes les institucions".
D'altra banda, volen aprofitar la presidència espanyola de la UE per "aixecar la mobilització del país" i fer tot el soroll possible. És a dir, que a més de generar un conflicte, volen que es vegi. "No ens donarem per vençut fins que no aconseguim la independència de Catalunya", insisteixen.
Aquesta estratègia de tensió va ser aprovada a la seva assemblea general ordinària per 2.523 persones per aplicar-se a 7.8 milions de catalans. I a propòsit del lideratge d'aquesta llista cívica, assenyalen que “ens imaginem un lideratge coral”. Tenint en compte la manca d'estratègia dels partits independentistes , fan bé a imaginar-s'ho.
Cal recordar que les últimes tensions van venir pels pactes a les diputacions amb els seus “partits espanyolistes”. En qualsevol cas, l'esperança és l'última cosa que es perd. Encara que sigui només per un any.
Més notícies: